PTICE ARABIJE FRAGMENTI PREPISKE
sa pismima Simone Weil Antoniju Ataresu, 1941-1942
1939. španski republikanci beže od Frankovog režima,
prelaze Pirineje tražeći utočište u Francuskoj.
Većina je smeštena u logore.
Godinu dana kasnije nemačka armija je bila pred vratima Pariza.
Mlada jevrejska filozofkinja Simone Weil
prelazi sa porodicom u Slobodnu zonu u Marsej i prilazi Pokretu otpora.
1941. Simone Weil saznaje da je Antonio Atares, mladi španski anarhista,
još uvek zarobljen u logoru Verne d'Ariež.
Kako bi mu pomogla, odlučuje da mu piše.
Gospodine,
sigurno ćete se iznenaditi što primate pismo od nepoznatog,
ali vaš bivši sapatnik u logoru, Nikola,
mi je tako pričao o vama
da mi se čini da vas poznajem.
Da li ga se sećate? Bio je sa vama u junu i u julu.
Rekao mi je
da nemate nikoga
i da ne primate nikakvu pomoć.
Zato želim da učinim nešto za vas.
Nažalost, ne mogu mnogo.
Žao mi je, ne mogu da pišem španski.
Ako ne znate dovoljno francuski
da biste pročitali ovo pismo,
nadam se da ćete naći nekoga da vam ga prevede.
Uz najbolje želje i srdačne pozdrave
Simone Weil.
10 marta 1941. Antonio Atares prima prvo pismo od Simone Weil.
Mesec dana kasnije, Višijevska vlada ga deportuje u Djelfu,
logor u Alžiru.
Petog juna 1941.
Dragi prijatelju,
jako mi je žao što su te poslali tamo gde si sada, ako ti klima škodi.
Reci, može li se nešto za tebe?
Da li ti treba topla odeća za noć ako su noći hladne?
Molim te, javi mi približnu veličinu.
Odeća se teško nalazi,
ali možda ću ipak nešto uspeti.
Prepisala sam ti jednu strofu koja mi se čini lepom:
"Ptice Arabije žive večno
"Žive jer ne znaju šta je patnja.
"Ako bi osetile patnju na svetu ne bi više bilo
"ptica Arabije.
Kako se zoveš?
Reci, kako se zoveš?
Dobar dan.
Poslala sam ti nešto novca, poslaću opet,
s vremena na vreme, prema tvojim potrebama i mojim mogućnostima.
Kad god imam nešto novca, nikada ne smatram da je to moje.
Prosto je tu. Ako ga šaljem, nemam osećaj
da ga dajem, on prosto prelazi iz moje ruke u ruke onog kome je potreban,
i čini mi se da je to mimo mene.
Volela bih da novac bude kao voda,
da sam teče tamo gde ga je malo.
Zato, kad ti stigne novac
ne smatraj da je to nešto od mene,
već da je prosto nešto novca palo u tvoje ruke.
To nije nikako vezano za nas.
Ono što jedno drugom dajemo i što jedno od drugog primamo,
to su misli i osećanja
u obliku pisama.
Dragi prijatelju,
vreme je ovde divno.
More se preliva svetlošću, drveće se prekriva lišćem.
Srećna sam
što čujem da te raduje posmatranje planina.
Dok imamo stvari kao što je more,
planine, vetar,
sunce, zvezde,
mesec, nebo,
ne možemo da budemo sasvim nesrećni.
A čak i da nam sve to bude uskraćeno
i da nas zatvore u tamnicu,
saznanje da sve te stvari postoje i to što su lepe,
da drugi slobodno uživaju u njima,
mora uvek da nam bude uteha.
Srećna sam zbog kontakta sa tobom.
"Januar, februar, mart, stiže kazna za kaznom.
"Udubljene slepoočnice pune vaši,
"dva tužna oka, podnadula, okorela od sna,
"gole ključne kosti, koščate lopatice,
"pod nosom ravnodušna lepljiva sjajna tečnost
"iscrtava dijagonale, hor rebara se rasprskava u
"'Bože, smiluj se' iz ogoljene ulubljene grudne kosti.
"Iz bradavica curi gnoj i teče ka stomaku
"punom ekcema i prišteva, šugavom, udubljenom trbuhu.
"Gde je moj veseli pratilac, bezbrižan, krepak, neukrotiv?
"U jamama, uvek pod vedrim nebom
"gnusno đubrište kuhinjskog otpada
"gomile kora sležu se i žute,
"smrdljive mrtve kamile, gnusni kosturi.
"Ćebad kao jedina odeća,
"živi skeleti pokriveni blatom,
"noktima i zubima kao jedinim alatom
"pognuti ljudi glođu raskvašene kosti.
"Glad, borba sa smrću održava ih na svetu
"u koji su dovedeni.
"Korov, crvi i gnoj,
"smrdljiv, braonkast i opor nagriza im utrobu.
"Izjeda crvotočinu nezdravi sok.
"Ljudi postaju hijene, beda i odricanje
"ne preživaju zemlju već kamenje.
Kažeš mi da se ne lišavam radi tebe
jer život jednog zdravog vredi više od dva anemičara.
To me je rastužilo.
Zar si bolestan?
Ja, mada nisam,
imam malo snage i vitalnosti.
Dok ti pišem, sunce zalazi pred mojim očima u Sredozemno more.
Želela bih da ti svakog dana vidiš tako lepe stvari.
Ti i svi oni koji su u stanju da uživaju u lepoti.
Srećom, nebo je svuda lepo,
u svako doba dana i noći,
čak
i kad se jedva vidi
kroz oblake.
Noći mora da su u Africi vedre i pune zvezda.
Da li ih mnogo gledaš? Znaš li njihova imena?
Platon je rekao da je vid važan
samo zato što omogućava da vidimo zvezde, planete, mesec i sunce.
Sramota me je da priznam da jedva znam neka sazvežđa i njihova imena.
Pre par meseci našla sam kartu neba
da bih okončala svoje neznanje.
Nisam je proučavala, jer mi nisu potrebne knjige da bih gledala nebo
i jer mogu, ako ga gledam često i dugo,
da prepoznam grupe zvezda i kretanje neba, kao pastiri
koji su izmislili astronomiju pre više hiljada godina.
Nema veće radosti od gledanja neba kad je noć vedra
sa tolikom pažnjom
da sve ostale misli nestanu
i da osetiš
kao da zvezde ulaze u dušu.
Izgleda da ću uskoro napustiti Marsej i ići da radim u poljima.
Možda neću više moći
mnogo da pišem. Zbog umora.
Ali ću zato još više misliti na tebe.
Šta god da mi kažeš o tome koje izvore utehe imaš
znam da imaš samo radost osvojenu kroz muku.
Ta je najlepša.
Kada je pronađeš, sastaješ se sa pravim mudracima iz predhrišćanskog doba
i svim pravim svecima
kojih je bilo od onda.
Oni su umeli da uzdignu svoju dušu do visine nepoznate većini ljudi
gde je patnja radost, a radost patnja.
To je takođe visina koju dostižu pravi pesnici.
Ti si brat svih njih, ali
želim da tvoja patnja konačno prestane.
Volela bih da sam na tvom mestu, a ti na mojem.
Ovo je prevod sa grčkog nekoliko stihova od Eshila.
Izgovara ih Prometej, bog za kojeg su Grci verovali
da je spasio ljude od propasti, ukrao vatru i poklonio im je
i naučio ih jeziku, brojevima, astronomiji, zanatima i umetnosti.
Zbog toga je kažnjen i prikovan za stenu.
Eshilova tragedija počinje scenom kad ga prikivaju.
On za to vreme ćuti,
ali kad njegovi krvnici odu,
on kaže:
"O božanski etre i vi krilati vetrovi vi izvori reka i talasi okeana
"bezbrojni osmesi. Majko svega, Zemljo i onaj koji sve vidi, lice sunca
"pozivam vas! Pogledajte, šta ja bog, trpim od ruke bogova!
"Vidite kakvo poniženje ću morati da trpim hiljadama godina.
"Vreme protiv kojeg se borim. Eto lanca koji me povređuje
"koji je novi vladar besmrtnika pronašao protiv mene.
18 maj 1942.
Dragi prijatelju,
danas ti moram napisati nešto
što će ti, bojim se, pričiniti mnogo tuge.
Srce mi se cepa kad pomislim.
Pomenula sam u prethodnom pismu
da moji roditelji preduzimaju korake za prelazak u Ameriku.
Rekla sam ti da ne mogu da odbijem odlazak sa njima.
Mislila sam da neće uspeti,
ali jesu.
Slučajno smo ubrzo došli do mesta na brodu.
Dok čudesno prisustvo mora svud okolo ispunjava svu moju dušu,
moje misli su uz tebe.
Poveravam zvezdama, mesecu, suncu, plavom nebu, vetru, pticama,
svetlu, beskrajnom prostoru, poveravam njima, koji su uz tebe,
poveravam im sve moje misli za tebe
i da ti svakog dana daju radost koju ti želim
i koju toliko zaslužuješ.
Oprosti mi što nisam mogla ništa za tebe i što sada odlazim tako daleko.
Veruj u moje duboko prijateljstvo,
Simone Weil.
Znajući da im se bliži oslobađanje pošto su se saveznici iskrcali u Alžiru,
8. novembra 1942.
umorni od čekanja da dođu po njih, zarobljenici su zapalili logor.
Pale klupe, stolice i stolove koje su sami napravili.
25. marta 1943 Simone Weil piše svojoj majci:
"Kažu da su Španci konačno oslobođeni,
"ali ko zna da li je Antonio živ?
26. maja 1943 Antonio Atares ulazi u voz za Oran.
24 avgusta 1943 Simone Weil je umrla u Londonu.
Bilo joj je 34 godine.
Lekar islednik je napisao: "Smrt je nastupila od popuštanja srca
kao posledica slabosti zbog nedostatka hrane
a nije uzrokovana tuberkulozom pluća."
Draga Selma Weil, fotografija koju si mi poslala
naše nezaboravne Simone neizmerno me je obradovala.
Dugo sam gledao sliku ove žene koju sam znao po suštini,
a ne po izgledu.
Oboje smo bili ljubitelji duhovne lepote,
smatrajući je jedinom lepotom koja može da umiri društvo
pred haosom u kojem se nalazi.
Antonio Atares, Buenos Aires, 1951
ARHIVE
Muzika "Pesma ptica" (katalonska narodna pesma)
Prevod: Jasna Gonda